1 
186 
legat flera år obetåckt var knappt något belt i be- 
håll; åtskilligt deraf visade sig redan öfvergått till 
slipprig Ilerartad jord af röd fårg; mycket hårdt 
bråndt tegel bibehöll likvål ånnu nog styrka, ehu- 
ru det för öfrigt var synbart försåmradt , åfven då, 
enår sådant tegel var uppstapladt under tak, meni ett 
på sidorna Öppet skjul. I allmånhet var alltsam- 
mans dåft för slag af hammarn och mer ån vanligt 
lungt, samt på ytan somligstådes skråfligt genom 
söndersprickning i fjäll-lika fAagor; likvål i öfra 
hvarfven icke till lika grad som de hvarf hvilka 
antingen lågo Jorden nårmast och på fuktiga stål- 
len, eller ock utgjorde de sidor af staplarna, der 
regn och snö haft ett obehindradt tilltråde.  Tilz 
lika sägs der och hvar på samma staplar, i syn- 
nerhet nårmast marken, utvittra ifrån tegelstenar 
na ull-likt stråliga fjun, liknande flagiga snö cry- 
staller, eller ett selenitiskt salt, hvars starkt styp- 
tiska smak på tungan rTÖjde nårvarelse deruti af bå- 
de Alun och Vitriol, och som derföre genast miss- 
tinktes vara en product af det till teglets brånning 
nyttjade brånslets svafvelsyrliga rök förenad med 
teglets leråmne; detta förekom så mycket vissare, 
som tillika erindrades, att i England uti Stafford- 
shire år bemårkt, att på stållen der svafvelångan 
ifrån någon i brand råkad Stenkolsflåts tråffar upp- 
gäng genom leraktig jord, alstras riktig fjåder-alun 
uti åtskillige af de i marken uppkomne sprickor, 
Också omtalar en Engelsk Författare vid namn 
WATSON i sina Chemical Essays's att han, under 
förrättningen af någon evaporation i en Skål af 
Staffordshire gula porcelin (yellow-ware), stålld på år« 
rilgallret öfver en stark Cinders-eld, blifvit varse ut- 
ur en spricka uppbubbla en hvit substance, som 
af smaken på tungan förmårktes vara ett neutral- 
salt, hvilket samladt, upplöst och- crystalliseradt be- 
