188 
blifvit regenererad till en lerjord som återfått små- 
ningom dess genom branden förlorade klibbigt sam- 
manhångande art. Men det oaktadt förekom nu 
högst oförmodadt, att tegel bråndt med Alun brann« 
schiffer, skulle undergå enahande förändring inom 
en så ganska kort tid Det utvittrande mursaltet 
tycktes emedlertid" vara ovedersågeligt nårmaste or. 
sak till teglets snabba förstöring; men om detta 
neutral salt var till sina beståndsdelar endast Fjå- 
der-alun ; så tycktes mig dess skadliga åverkan på 
teglet böra förekominas genom efterbrånning med 
vedbrånsle, hvars våxtsyra lått förstör eller upp- 
håfver svafvelsyrans förening med leråmnet. Men 
mursalter gifvas af flere arter, och kanske många 
af dem ånnu så litet kånda, att man svårligen gör 
sig förvissad om dess nog olika beståndsdelar, ån- 
skönt de yttra nåstan enahanda likheter; att urskil- 
ja detta genom vederbörlig undersökning, var icke 
min höfva; det var mig nog att endast genom ett 
och annat enkelt rön söka utforska om verklig alun 
utgjorde det hår i frågavarande mursalt, som sågs 
utvittra på sjelfva tegelstenarne, och som från dem 
tycktes å nyo uppkomma på samma stållen, ifrån 
hvilka det någon tid förut blifvit afskrapadt, samt 
åfven tycktes sÖndersprånga teglets yta i små tun- 
na skårfvor och efter hand förvandla alltsammans 
till mulligt och flagigt grus. Också må bekånnas 
att utan svafvelsyrans förmåga att upplösa brånd 
lera, misstånkte jag knappast hår förekomma flera 
orsakers medverkan, ehuruvål leret som hår nyt- 
tjades till tegelslagning innehöll, utom en mycken- 
het fina kisel- och qvarts-korn, en icke - obetyde- 
lig del jern-ockra; möjeligen kan phosphor vara 
med i sållskap, åfvensom ,uti lera vanligtvis nå- 
got alkali-volatile, och troligen finnas dessa sed- 
nare åtfölja nåstan alla Svenska ler-arter. Den lera 
ha ' 
