189 
som nyttjats till de sednare brånde teglens slag- 
ning, ansågs vara den tjenligaste af de i nejden 
fundna, åfvensom den var nårmast' tillgånglig så- 
som befintlig på stället der Tegelugnen uppbygg- 
des. Leran i sitt råa tillstånd år gråhvit will får- 
gen, gåser litet och långsamt med Saltpettersyra, 
och yttrar således tecken att vara obetydligt kalk: 
artad. Af naturen år ock denna lerart blandad med 
så mycken fin Qvartshaltig mosand, att till dess 
slagning ingen ytterligare tillblandning af sand be- 
höfves ; emedan de deraf slagne Takpannor under 
torkningen hvarken spricka eller betydligt krym- 
på; hvarföre ock endast till deras afstryktude pyt- 
"tjas litet sand. Men denna lerart. innehåller ocksa 
föga mer af sega leråmnet ån massan kråfver för 
att vål låta forma sig till Tak- och Mur-tegel; 
oslammad låter den sig svårligen dreja på Kruk- 
makare-skifva, och år således, hvad arbetarena 
kalla kort, elier nog mager. Som lerarten tillbopa 
med någon kalkjord innehåller jern-ockra, så und- 
får den, brånd i måttlig glödninvgshetta , blekröd 
ofårg, hvilken öfvergår uti starkare eldgrad till me- 
ra mörk, och, utan att krympa betydligt, erhåller 
hårdhet , fbe och klang för hammaren, men lå: 
ter likafullt hugga sig ganska vål; i långe fortsatt 
stark hetta nedsmåltes det ler slutligen till dels 
svartgrå och dels mörkt blågrå, glasartad, pipig och 
nog uppöst slagg. 
Detta leråmne synes fördenskull icke vara illa 
artadt för tillverkning af ett till och med mer ån 
allmånt godt Tegel, hvilket beredt och slagit i lir 
ten form, kanske skulle kunna låta brånna sig till 
ett slags klinkartadt, sårdeles om det ock beredes 
med samma noggrannhet som Takpannor, och i 
alla fall smått slagit, bättre löna mådan ån slagit 
1 stor form såsom det hår i landet måst brukliga, 
