190 
emedan Teglets slående uti liten form bidrager till 
snar torkning och god brånning med besparing af 
bränslet. 
För att någorlunda låra kånna halten af det 
mursalt, som sågs utvittradt i snåhvita glånsan- 
de fjun, samlades deraf en mångd, afskrapadt från 
de derutaf synbart söndersprångde tegelstenarne, 
hvarföre ock hårmed åtföljde grus och lameller af 
sjelfva teglet. Denna samling öfvergjöts med rent 
kållvatten, och efter ett dygns stående i måttlig 
sommarvarma, frånsilades luten genom dubbelt tryck- 
papper, då en solution exhölts,/ som till fårgen lik- 
nade klart svagdricka, och som smakade både styp- 
tiskt och adstringent sötaktig såsom Alun. Afden- 
na klara upplösning togs flera små portioner, som 
hvar för sig handterades på följande olika sått, 
nemligen: 
N:o 1. Stålldes i solvarmen till afdunstning 
till dess Juten tycktes vara nog concentrerad och 
visade en skorp-salts-anskjutning omkring brådden 
af kårillet; luten hade emedlertid fålldt till myc- 
kenhet en "gulaktigt brun ockra synbarligen jern- 
haltig; nu mera blef solution å nyo afsilad igenom 
enkelt tryckpapper, och satt på svalt stålle till 
erystallisation, der den slutligen, ehuru ganska 
trögt, gaf redigt anskjutna saltcrystaller af octaé- 
drisk form och hvilka befunnos vara fullkomliga 
Aluncrystaller. "Den öfverblefna moderluten, som 
både på reactions-papper och på smaken röjde starkt” 
öfverskott af syra, blef ytterligare concentrerad, 
men gaf nu mera inga rediga alun-crystaller, ut- 
om ett litet antal ganska små inblandade i en gul- 
hvit fållning, till utseendet liknande en massa af 
kalk. och Jernjord; den klarnade luten afsilades 
ånnn en gång,. concentrerades och sattes till cry- 
