211 
1 
efter befants ugnen så afsvalnad, att teglet kunnat 
genast utrymmas, hvilket likvål ej skedde förr, ån 
i början af påföljande Augusti månad. 
Att öfversta betåckningshvarfvets tegel skulle 
blifva ojemnt och otillräckligt bråndt var naturligt; 
det nåstföljande förvåntades vara föga båttre, men 
befants likvål vid nårmare påseende hafva blifvit 
försvarligt godt och brukbart; Öfversta hvarfvets 
takpannor åter, som bestod af det till ombrånnin 
insatte teglet, förmårktes icke hafva blifvit sårde- 
les båttre ån förut, men ansågs dock anvåndbart, 
åtminstone för tegelbrukets eget behof, till dess man 
sedermera blef varse det samma åga nåstan lika 
stor benågenhet som förut, att skyndsamt förfal- 
la; deremot ibland de nåst derunder stående tak- 
pannor, slagne till denna brånning, bemårktes 
att de som stodo under tjockare murtegels betåck= 
ningen, voro tillråckligt igenombrånde, men åter 
de, som stodo under den tunnare betåckningen, 
mindre försvarligt brånde, och aldraminst den de- 
len deraf, som stod midt uppå ugnen framför in- 
såttningsporten, hvarest åfven denna gången in-. 
tråffat samma håndelse, som den förra, ehuru vål 
icke synbart utanpå betåckningen, ånskönt derun- 
der takpannorne skridit inom hvarandra och deraf 
blifvit dels klanglåse, dels språckte och dels sån- 
dergrusade, vedor ock hettan genom denna förs 
dåmning icke kunnat åga jemn genomgång. På 
"samma sida der murtegelsbetåckningen utgjorde 3:ne 
hvarf, stod uti ugnens ena hörn några tjog takpan- 
nor inbåddade med slåckt kalk; men ej allenast 
desse, utan åfven alla midt under dem stående tak- 
pannor och murtegel, voro synbart såmre brånda, 
än alla öfrige i ugnen, hvaraf ock kunde tydligen 
KOCK SRA. Handl. 185. ,.St. dl 14. 
