214 
salt, hvarom nedanfåre skall nåmnas; efterbrån- 
ningen med ved förstör vål således svafvelsyrans 
förening med leråmnet, men qvarlemnar dock myc- 
ket af den samma, enår den år förent med andra 
åmnen, som kan hånda blifva framgent, ehuru i 
början mindre mårkbart, menlige för teglets var- 
aktighet. : 
[bland det nyss förut omtalte murteglet, som 
ståldes uti staplar under taket af den på sidorna 
öppna torkladan, sågs redan höstetiden åtskilliga 
tegelstenar, från hvilka utvittradt litet mursalt; men 
följande vårtiden, i synnerhet omkring islossnin- 
gen , voro ej allenast de samme, utan ock ån fle= 
re tegelstenar dermed Ööfverströdde; på de festa 
stållen satt saltet i form af fina hvita ull-lika cry- 
staller, likasom rimfrost, men der och hvar fåck- 
tals i stora flingor såsom en tunn snåskorpa. Det- 
ta salt, afskrapadt och samladt , upplöstes ganska lått 
af vatten tagit till lika mångd, och saltupplösnin- 
gen, som filtrerad genom dubbelt tryckpapper, blef 
ganska klar, röjde på tungan en blecksmak, i bör= 
jan bitter, men efteråt litet våmjaktigt söt. Solu- 
tion afdunstad i svag vårme till hålften utan att 
visa tecken till saltanskjutning, stålldes sedan till 
långsam afdunstning och crystallisation i ett svalt 
rum, der den slutligen gaf i stållet för octaédriska 
alun crystaller, aflånga prismatiskt fyrsidiga, klara, dels 
ensamme, dels vidvuxne hvarandra, men mestadels 
tåmmeligen tydelige, och icke eller mycket små. 
Dessa crystaller bibehålla, både i sval och fugtig 
och medelmåättigt varm luft, enahanda klarhet, men 
i stark varme förlora snart genomskinligheten och 
antaga opal hvit fårg, samt börja på ytan likasom 
fårvittra, men förblifva dock hela, utan att för- 
falla till pulver, ånskönt blifne betydligt låttare 
genom förlusten. af sitt åfyerflödiga crystallisations- 
