218 
ligt utvidgades och sedermera hvarje dygn blefvo 
mer djupt nedgående; deras svåra beskaffenhet var 
synnerligt mårkbar, då vinden blåste starkt på ena 
sidan af bråstmuren; den åt vådret vånde 'kåndes 
då mårkligt afsvalna, och deremot genom den mot- 
sattes sprickor en öåfvermåttan stark hetta likasom 
utströmma , aldramåst och håftigast omkring ug= 
nens medelhögd. Sedermera, då teglet skulle ut- 
rymmas utur ugnen, sågs också tydligt, att den 
under påstående brånning måst rådande vinden, ha- 
de mera på den ena sidan ån den motsvarande af- 
kylt ugnen, och att allt tegel, stående framför de 
svåraste ugnsmurens råmnor, likasom innom en 
halfcirkel i omkrets var synbart mera illa bråndt 
ån det öfriga stående långre ifrån draget och i skygd 
af ugnens oskadade sidomur; lika bråndt var åf. 
ven tegel som stod framför insåttningsporten, hvars 
igenmurning bestod endast af en enkel, otåt och 
dåligt uppförd nur, tjock en tegelstens bredd, och 
tillika så illa förbunden, att den under påstående 
brånning visserligen nedrasat, derest den icke, nå- 
gra dygn efter eldningens början, blifvit nedantill 
-emotstödd med en der utanför till 2:ne alnars högd 
uppdragen mur af tegel lagd i ordentliga band och 
förband, samt öfverklistrad med murbruk. Med 
allt detta, blefvo samtelige, så vål takpannorne som 
murteglen i betåckningen och i mellanbalken, den- 
na gång både ojemt och otillråckligt igenombrån- 
de; då deremot allt murteglet som utgjorde un- 
derlaget, i allmånhet befanns vara hårdt, starkt, klin- 
gande och lått. Det ovanligt tjocka underlaget af 
murtegel torde nog hafva vållat hinder för hettan, 
att med full kraft åtkomma de ofvan det samma 
stående takpannorne, hvars Öfverlag var åfven gan- 
ska tunt eller ringa, men icke dessmindre står fast, 
att skadligt luftdrag förvållat måsta förlusten af 
