| | 229 
mera blifver till fårgen. blekare och likasom Öfvers 
| dragit med en fano hvitaktig hinna. Detta blir 
dock mycket snarare och mera synbart på alla. 
takpannorne, brånde ensamt med schiffern ; men af 
dessa befinnas ej allenast alla de som legat under 
bar himmel, vtan åfven de som legat under ett 
på sidorne öppet skjul, numera ingen enda oska- 
dad; större delen åro redan förfallne till skifvigt 
grus, nåstan sak samma år åfven med alla om- 
brånde, sårdeles med dem, som någon långre tid 
lågo blottstållde för fria luftens åtkomst, innazr de 
undergingo efterbrånning med vedbrånnslet ; ibland 
desse hafva de, som blefvo stållda på fugtiga 
sandmo- marken under betåckning af torkladans tak, 
redan till större delen undergått nåstan enahanda 
föråndring, som: de nåst förut omtalte; månge 
ibland dem synas vål vara hela, men. skynda 
dock allesamman till fullkomligt förfall; åtskillige 
äro så söndersprångde af utvittrande mursaltet, 
att vidrörde, de genom ringa påtryckning med” 
handen krossas till grus och skårfvor. ' Sådant 
tegelgrus utan urval sammantagit och aflutadt med 
så mycket vatten, som stått jemnt med brynet af 
grusmassan vid pass 12 timmars tid, att vål las 
ka saltet derutur, bar, afhbåldt och filtreradt ige=- 
nom grått papper, gifvit en stark lut af bitter 
styptisk smak; hvarje sådan kanna lut lemnar, ef- 
ter långsam afdunstning till crystallisation, en gul- 
hvit saltmassa , vågande ifrån 2 till och med 4 lod; 
och uti denne som då smakar ganska starkt af jern vi 
 triol, synes anskjutne en myckenhet af långa, 
smala och spetsiga små crystaller. Saltmassan åter 
upplöst i dubbelt så mycket vatten, och befriad 
med tillsatt kalk från den starkaste vitriolsmaken, 
samt filtrerad och långsamt afdunstad till crystals 
lisation, anskjuter sedermera ett någorlunda rent 
