251 
deras brådd (ambitus), på åtskilligt sått danad, 
utan att egentligen vara: en sårskildt formad ring- 
kant (margo, såsom på Lecide2), jåmte Lafhusets 
antingen pulverartade inre substance, eller det kork- 
lika åmne, som hos andra antingen utgör sjelfva 
fyllnaden af Lafhuset, eller hvaraf dess hela öfra 
del består, samt dess yta, i synnerhet uppå, som 
med eget besynnerligt doft eller pulver merendels 
finnes beklådd, så vål som sjelfva Lafhusets form 
och förhållande, beståmma både Familiens och 
slågternas skiljemårken. Vidare kan anmårkas: att 
Lafhusen beståndigt:åro svarta, sållan mörkbruna 
eller annorledes fårgade, utvåndigt merendels be- 
stående af en hård och skör skorpa, som sällan 
mjuknar eller upplöses i vatten, oftast beströdd 
med ett fint pulver af åtskillig fårg. Hos många 
uppskjuta Lafhusen i sin början utur veden eller 
barken på tråd Zerumpentia) der de alla vexa, 
andre danas deremot på lafbålen (thallus crustaceus). 
Om  desse Lichener, 1 såttet att frambringa sina 
Lafhus, i förra fallet nårma sig till Svampvexterna, 
så skilja de sig dock i sednare håndelsen hufvud- 
sakeligen ifrån dessa, och hos arter af samma Slåg- 
te förekomma båda håndelserna. ' Några slågten 
hafva Lafhusen sittande på egna skaft, af samma 
ämne som Kafhusets yttre skorpa e), hos de öfri« 
ga åro de oskaftade.  Lafbålen (thallus s. rece- 
” ptaculum universale) består af en tunn eller tjocka- 
re, hinnaktig eller broskartad skorpa3 stundom år 
den sammansatt af ett löst pulver, af olika fårg 
med Lafhusen; under tiden saknas den nåstan all- 
deles. Om Lichenes calicioidei någon gång i så 
e) Dessa skafé hos Calicioidei böra ej förblandas med de bålstöd 
(podetia) som understundom hos andra Lichener upplyfta Laf- 
husen och åro utskott af sjelfva Lafbålens: substans, 
