274 
ur en moslik grågul massa, som liknade skalen af 
stora mogna krusbår, och vid nogare betraktande 
ej var annat ån integumenter efter en otalig hop 
af sönderspruckna vattenblåsor af förutnåmnda slag. 
Den, enligt förhårdnaden på högra sidan af mig 
presupponerade lefren, var ej annat ån en oråkne- 
lig mångd af stora tjocka på hvarandra hopade 
och sammanvåltade, ogenomskinliga och stenhårda 
hydatider, ifrån ett litet klots storlek till den min- - 
sta årts. Och alla dessa hydatider af det ogenom- 
skinliga slaget innehöllo, (utom vatten och samma 
förutnåmnda hoppackada moslika massa, som dock 
ej fanns i alla) en mångd af andra små hydatider, 
som voro alldeles genomskinliga och ganska vack- 
ra, från ett litet hönsåggos, ånda till det minsta 
frås storlek , simmande i det klaraste vatten, hvil- 
ket, då minsta skorra gjordes med knifven på de 
hårda klumparne eller tjocka hydatiderne, utrusade 
med den styrka, att det tillika med de klara hy- 
datiderne kastades flera famnar bort. Detta var 
det vanliga förhållandet af alla hydatiderna uti 
underlifyet, hvars alla intestina voro dermed 
fullsatte. 
Lefvern, som vål var af en förundransvård 
storlek, men som ej banat sig våg neråt utan upp- 
åt, och trångt diaphragma framför sig ånda till 
margo inferior af andra costa vera på högra sidan, 
var öfverallt beklådd med hydatider af det hårda 
ogenomskinliga slaget, hvilka ofta intrångde djupt 
uti dess parenchyma, men hvilka icke alltid voro 
af de förras beskaffenhet t. ex. en var stor, som 
ett litet barnhufvud, hvilken nu medföljer uppsku= 
ren. Dess yttersta hinna var mycket tjock och 
betydligen ossifierad, och hela blåsan uppfyld af 
en grågul stinkande materia, hvilken åfven fanns 
i flera 
