297 
danat sig under skoltiden, men de LInNné&isKE före- 
låsningarne ågde den förtjusande kraft, att OSBECK 
offrade snart lika mycken tid på naturens kånne- 
dom, och hvartill den odödlige Låraren icke sak- 
nade förmåga att uppmuntra. Det var ock honom 
han hade att tacka för gynnande förord, når han 
sökte och erhöll syssla att som Skeppspredikant åt- 
följa Ost-Indiska Skeppet Prins Carl, som nu bor- 
de göra sin första resa till China. Han reste och 
återkom lyckligen 1752» och den Dagbok eller 
Resebeskrifning som några år derefter trycktes, 
Vitinar icke mindre om författarens uppmårksamhet 
och flit, ån om hans sållsynta forskningsgåfva, och 
de uppgifter som der finnas, hafva mer ån ett 
halft århundrade sednare tjent berömde forskare till 
eftersyn. "VON LINnNné som delade skörden af re- 
san med ÖSBECK, prisade ock offentligen hans upp- 
tåckter och gåfvo dem rum i sin nya Species plan- 
.tarum , och i detta Botaniska archiv förevigade 
hans minne genom Öörtslågtet Osbeckia. 
Icke utan saknad nödgades sedan ÖSBECK 
afslå det tillbud som honom gjordes att på nytt 
besöka Indien, inev hvilket hans svaga hålsa 
nekade honom att antaga. Följande året 1753 
kallades han till Huspråst hos R. R. Grefve TeEs- 
SIN, hos hvilken store befordrare af vetenskaperne 
han njöt de gladaste dagar ånda till är 1758, då 
han mottog vice Pastors sysslan i Hasslöf För. 
samling i Halland, hvarå han fått survivance, och 
2:ne år senare (1760) efter förra Prostens afgång 
med döden, tilltrådde han, i kraft af Kongl. Full: 
”magt, sjelf Pastoratet. 
Kol. Vet. Academien hade redan tre år förut 
valdt honom till Medlem, och då han den 25 
Febr. 1758 intog sitt vålförtjenta rum talade 
han Om nyttig uppmärksamhet wnder Chinesiska resor. 
