29 
Synonymi.. Acus Åristotelis, S. Acus secunda spe- 
eres WiuzLzouGu. fist. Pisc. 153, nec non species altera 
major Id p. 159. ArTteor Descript. Spec. pag. 2, N:o 2. 
— Syn. pag. 1, N:o 2; — Gen. pag. 1. N:o 4. 
S. Typhle, Liss. Syst. Nat. I, pag. 416; Fn. Sv. N:o 377, 
— oo — Rertz. Fn. Sv. N:o 19. Ninss. Synops. pag. 67. 
— oo — Jenyss Mannval pag. 485. Yarreur Brit. Fish. 
Il, pag. 332. 
IS. Acus , Linn. Fn. Sv. N:o 376. ?; Rertz. Fn. Sv. N:o 20? 
— — Exrströms Kongl. Vet. Acad. Handl. 1831, sid. 
271. Tab. I. fig. 1 & 2. 
Anm. Denna är den allmännaste arten, som förekom- 
omer vid Svenska kusterna, så väl i Östersjön, som 
Kattegat. Dess vanliga längd på dessa ställen är emel- 
Jan g—10 Sv. tum. Man finner i båda hafven 2:ne 
färgvarieteter, en grön med gula fläckar och buken 
starkt dragande i messingsgult, och en olivbrun be- 
strödd med en mängd hvitaktiga punkter och fläckar, 
samt med hvitaktig buk. Dessa båda äro likvisst ej 
constanta, utan mellan båda ligger en series af öfver- 
gångar. De stå ej heller i något bestämt förhållande 
till ålder och kön. 
IT. Hafsnålar. 
Hafva Svenska Ichthyologer gjort sig skyldi- 
ga till en namnförvexling mellan arterna af för- 
ra afdelningen, hafva de Engelska Författarne å 
sin sida på ett märkvärdigt sätt förvexlat arter- 
na inom deuna. Vår Fauna har hitintills upp- 
tagit blott en enda art, eller S. Ophidion TLinn., 
under det Englands haft att framvisa 3:ne un- 
der namnen /Eqvoreus, Ophidion och Lumbrici- 
ormis. Det är likväl långt ifrån att hvart och 
ett af dessa namn- betecknat en och samma art 
hos olika författare; tvertom finner man en gan- 
ska stor konfusion råda i detta afseende. Sedan 
nya undersökningar uppdagat, att äfven samma 
