42 
strålar, relativt till kroppen, så höga, som den 
gamle, utbildade hannen äger dem, utan står 
denna fenans höjd i förhållande till individens 
ålder. Från det, att första ryggfenan hos myc- 
ket unga hannar är så låg, att den helt obetyd- 
ligt öfverstiger höjden af andra ryggfenan, fin- 
ner man den gradvis, efter tilltagande ålder, allt 
högre och högre, till dess den slutligen blir så 
lång, att, då den nedfälles, räcker yttersta spetsen 
af första strålen till stjertfenans halfva längd, 
ja äfven derutöfver. Det bör således ej förefal- 
la någon oväntadt, att Hr Jounston funnit en 
hanne bland de individer, som hafva en längre 
ryggfena, än Lyra enligt karakteren tillkommer, 
tvärtom synes det oförklarligare, att man ej förr 
kommit att fästa sin uppmärksamhet på den 
ständiga varialion i höjd, som samma ryggfena 
visar under fiskens utveckling, i synnerhet som 
pluraliteten af de exemplar, man finner af han- 
nar, just tillhöra medelåldern, innan fenan än- 
nu nått sin fulla utveckling. Hvad begrepp man 
d j 
i allmänhet gjort sig om dessa mellanformer, är 
mig veterligen ingenstädes upplyst, och omöjli- 
gen lärer väl alla dessa blifvit ansedda för ho- 
nor eller Dracunculus, ty i sådant fall hade ic- 
ke den anmärkta form- och färgskillnaden mel- 
lan båda namnarterna funnits begränsad och be- 
ståndande. Hr Jonnston har således icke veder- 
lagt, utan lemnat ett af de mest öfvertygande 
bevisen, att Lyra och Dracunculus äro en och 
samma art. 
Hvad åter D:r ScHAGERSTRÖMS argument an- 
går, kommer jag straxt nedanföre att upptaga, 
att den Callionymus, hvilken han upptäckt och 
beskrifvit såsom hannen till Dracunculus ILinn., 
ingalunda är denna art, ej heller någon Dracun- 
