44 
ker till eller utöfver stjertfenans halfva längd). 
Emellan dessa båda extremer finnas alla grada- 
tioner, och med afdrag af individuella afvikel- 
ser, finner man vanligtvis denna fenans höjd 
ulltaga i direkt förhållande till kroppens längd. 
Sådant är äfven förhållandet med den ?2:dra 
ryggfenan och analfenan. Båda dessa äro på den 
gamle hannen baktill så höga, att, då de ned- 
fällas, nå spetsarne utöfver stjertfenans rot; på 
honan åter befinnes ett långt afstånd mellan 
fenspetsarne och stjertfenroten. Ju yngre hanne 
man undersöker, ju mera liknar han i detta af- 
seende honan och närmar sig ju äldre eller stör- 
re han blir, till fenförhållandet hos de gamla 
af sitt kön. Alldeles samma regel gäller beträf- 
fande längdförhållandet mellan hufvud och den 
öfriga kroppen. Hos alla yngre hannar är huf- 
vudet tll alla sina dimensioner fullkomligt öf- 
verensstämmande med honornas (NB. då de ex- 
emplar som jemföras hafva samma totallängd), 
och denna öfverensstämmelse äger rum ända tills 
hannarne hinna en längd af omkring 7. Sv. tum; 
men från denna stund utväxa hastigt hufvud 
och fenor i längd och formen afllägsnar sig från 
honans mer och mer. Sak samma är med den 
anmärkta Färgskillnaden. De höga och lysande 
färger, som pryda och utmärka den utbildade 
hannen af Lyra, och genom hvilka denne skil- 
jer sig så betydligt från honan, äro endast alt 
ala såsom attributer till hans mognade ål- 
der, men tillhöra honom ingalunda förut. Man 
finner visserligen, hvad färgerna beträffa, här, 
som öfverallt bland Fiskarne, större individuella 
variationer, än dem formerna äro underkastade, 
så att ej alla hannar af samma storlek - hafva 
full likhet i färgernas intensitet och i deras för- 
