60 
med vatten fyllda reservoirer — hvad annars icke 
vill lyckas med de flesta af våra Hafsfiskar — 
var min afsigt att utröna det förhållande, som 
Hafsnålarnes "ungar i sin spädaste ålder stå till 
sina föräldrar. Jag ville nemligen lära känna 
om äfven Hafsnålarne lemna sina ungar det be- 
skydd och den vård, som erfarenhet visat att 
Tångsnällorna skänka sin afföda; och, om så 
vore, det sätt naturen härtill anvist, då de för- 
ra ej fått den marsupial-säck, som hos de sed- 
nare lemnar ungarne en så säker tillflyktsort. 
Att ett sådant förhållande borde existera mellan 
Hafsnålarne och deras ungar tycktes analogien 
fordra, och de medel, genom hvilka det samma 
bereddes, tycktes en annan omständighet, som 
jag anmärkt, antyda. Pångsnällor och Hafsnå- 
lar visa nemligen sinsemellan en stor skiljaktighet i 
rörelser och locomotion. Tångsnällan, som har en 
stel, kortare stjert, försedd med fena, simmar som 
andra fiskar hufvudsakligen genom tillhjelp af 
stjertens slag. Hafsnålen åter med en lång, trind, 
afsmalnande och mycket böjlig stjert, utan fena, 
hemtar föga eller ingen hjelp för sin fortkomst 
i vattnet af detta organ, som vanligen under sim- 
ningen hålles stilla och kan snarare betraktas 
såsom ett roder, än som en åra. Då Tångsnäl- 
lan hvilar eller håller sig stilla, faller den ut- 
sträckt till botten och ligger på buken med ut- 
sträckt stjert; hvaremot Hafsnålen slingrar sin 
böjliga stjert med mycken färdighet omkring de 
föremål som finnas tillhands, och med tillhjelp 
af denna håller sig upprätt i vattnet. Man ser 
den ständigt fästa sig på detta sätt, så vida han 
finner något, som kan omfattas, och till och med 
då sådant saknas, men flera individer vistas till- 
sammans i samma kärl, får man ofta se dem 
