61 
slingra stjertarne tillsammans och bilda grupper, 
som på visst sätt likna de gamla figurer man 
ser öfver så kallade ”Ratzen Könige.” Denna egen- 
skap hos Hafsnålarne bragte mig på den tankan, 
att möjligen ungarne i ännu högre grad ägde 
samma förmåga, och att de genom detta medel 
häftade sig fast vid fadren, då någon fara ho- 
tade. För att erfara om så verkligen förhölle 
sig, förskaffade jag mig en lefvande hanne med 
vidhäftade ägg under buken, släppte honom uti 
ett särskilt glaskärl, fyllt med friskt hafsvat- 
ten, och beslöt att försöka hålla honom så länge 
vid lif, till dess äggen kläcktes och ungarne 
framkommo. Händelsen gjorde att vår sällsyn- 
taste art, S. lumbriciformis , blef den, som uti 
ett för ändamålet tjenligt tillstånd först kom mig 
i handom. 
Det var de sista dagarne af September må- 
nad, som den lilla fisken blef släppt uti vatten- 
kärlet. Han tycktes i början trifvas rätt godt, 
ehuru all föda, af hvad slag jag än sökte bjuda 
honom, försmåddes. Vattnet blef 2:ne gånger 
om dagen ombytt, och morgon och afton, då 
Oo 
detta skedde, undersökte jag noga min fånge. Då 
observationen. började, voro redan äggen så långt 
hunna i utveckling, att man med loupe tydligt 
kunde urskilja embryonerna; men inom några 
dagars förlopp blefvo de yttre hinnorna så opa- 
ka, att de förändringar som derinom föregingo, 
ej vidare kunde bemärkas, och som jag för till- 
fället dessutom blott afsåg och afvaktade ungar- 
nes kläckning, vågade jag ej alltför mycket oroa 
fisken och löstaga från honom några ägg till när- 
mare undersökning. Efter 6 dygns förlopp af- 
malttades min lilla fisk ögonskenligt, och äggen 
började på flera ställen antaga ett förändradt, 
