71 
salter en syra kan gifva. Kalits salter släppa 
vattnet vanligen lätt. Det isethionsyrade kalit 
släpper intet vatten, förr än det, omkring +400? 
begynner sönderdelas och deraf kan man väl 
med någon säkerhet sluta, att det vatten som då 
bortgår icke funnits der förut färdigt, utan bil- 
das af den temperatur som utjagar det. Försö- 
ker man då att uppgöra huru syran skall anses 
sammansatt, så följer deraf, att den måste bestå 
af a at. undersvafvelsyra och en atom bioxid 
af ethyl, eller hvad vi kunna kalla ethylsuper- 
oxid, hvilken icke, likt ethyloxiden, förenat sig 
såsom basis med syran. De isethionsyrade sal- 
terna vore således föreningar af en atom under- 
svafvelsyradt salt med en atom ethyl-bioxid. 
För att genom egna försök bestämma hu- 
ruvida isethionsyran verkligt är isomerisk med 
vinsvafvelsyran, analyserade jag dess vid +150? 
torrkade barytsalt och erböll deraf den qvanti- 
let svafvelsyrad baryt, som af en sådan samman- 
sältning förutsätles. Det kan således icke sättas 
1 fråga, alt Macnus's och LiEBIGS uppgift, att is- 
ethionsyran är isomerisk med vinsvafvelsyran, 
är alldeles riktig. 
Emellertid återstår det att bevisa, att det af 
TieBiG anförda resultatet, som erhölls genom be- 
bandling med kalibydrat, verkligen rättfärdigar 
den slutsats han deraf dragit. ZLieBiG stödjer sig 
på den omständigheten att vinsvafvelsyradt kali 
icke ger samma resultat; men detta ådagalägger 
ej hvad han velat bevisa, ty ethyloxiden bort- 
år i form af alkohol, utan att kunna inverka 
sönderdelande på det svafvelsyrade kalit. För- 
söket måste ske med en kropp, som stannar qvar 
och förstöres, utan att förflygtigas. 
