80 
består det åter af BaS+C2H!S, så ger det 41.81 
p. ce. Denna skillnad är så stor, att ingen osä- 
kerhet kan uppkomma genom observationsfelens 
oscillationer. FArADAY angaf, att han fålt 41.714 
p. c. svafvelsyrad baryt, men också i flera för- 
sök deröfver. Vid mitt första försök fick jag 
41.74 p.c. Det är således klart att dessa försök 
öfverensstämma i den iden att syran innehåller 
undersvafvelsyra. Då jag omgjorde analysen fick 
jag 43.75 p. c. svafvelsyrad baryt och i 12 ana- 
lyser på portioner af salt, som jag underkastat 
hvarjebanda renings-metoder, varierade dessa 
analyser emellan 4: och 46 procent. Det var 
således uppenbart att jag hade med en bland- 
ning alt göra, som efter olika anskjutningar er- 
hölls i olika förhållanden. 
Var det Faravays glowing salt? jag hade 
vid en af beredningarne erhållit 1 gramm deraf, 
som jag analyserade, och fick 41.93 p. c. svaf- 
velsyrad baryt. Faraoayr hade fått 42.4 p. c 
Detta salt kunde det således icke vara. 
Det syntes möjligt, a” ett basiskt barytsalt 
kunde bildas, ehuru ett sådant barytsalt vore 
någon ting ovanligt. Jag tillsatte derföre litet 
svafvelsyra till saltets upplösning, så att vätskan 
tydligt reagerade för syra, silade och afdunstade, 
samt borttvältade syre-öfverskottet med alkohol. 
Saltet gaf 43.9 p. c. svafvelsyrad baryt. Detta 
ådagalägger att föreställningen om ett basiskt salt 
var oriktig, äfvensom det visar, att ingen hinter- 
halt af kolsyrad baryt, som kunnat lösas i vät- 
skan, deltog deri. 
Under repeterade upplösningar och afdunst- 
ningar, fällningar med svafvelsyra och återmätlt- 
ningar med kolsyrad baryt, antogo mina lösnin= 
gar, efter hand, mer och mer en gul färg, och 
saltet, 
