ör 
saltet, som derur afsattes, begynte färga sig. 
Jag trodde då, att det gummilika, gulnande äm- 
ne, som den sista moderluten efterlemnar, fanns 
i större qvantiteter inblandadt och var ett ba- 
rytsalt af en syra med större mättningskapacitet. 
Jag utfällde derföre en del af barytjorden med 
svafvelsyra, mättade den sura vätskan med kol- 
syrad blyoxid och digererade lösningen med fin- 
rifven blyoxid. Dervid uppkom ett färgadt half- 
smällt basiskt blysalt, och vätskan afsatte, under 
afsvaling, en ny portion, mindre färgadt basiskt 
salt. Vätskan silades, blyoxiden utfälldes med 
barytvatten, som i små portioner tillsattes till 
dess ett afsiladt prof icke mer färgades af väte- 
svafla. Vätskan blef nu åter fullkomligt färglös, 
och efter barytöfverskottets utfällning med svaf- 
velsyra, afdunstades vätskan åter och saltet ana- 
lyserades, men gaf alltid högre barythalter, som 
efter olika afsättningar varierade. 
Det var nu uppenbart, att naftalinsvafvelsy- 
rad baryt måste vara en blandning af två neu- 
trala salter, som genom skiljaktig löslighet i vat- 
ten fås olika blandade i det som först och det 
som sist afsättes. Jag försökte nu att skilja dem 
åt med kallt vatteh; men dervid inträffade att 
detta salt löser sig så långsamt i vatten, att man 
kan tvälta det med flera gånger den qväntitet 
vatten som behöfs att i köld hålla det upplöst 
och ändå upplösa ganska litet deraf. Det upp- 
lösta och det olösta serskilt analyserade, gåfvo 
inga resultat, som ledde till någon upplysning. 
Vid behandling med varmt vatten visade sig en 
flockig massa olöst, som icke genom fortsatt kok- 
ning upplöstes, men då nytt vatten påslogs, lö- 
stes. den. ganska snart utan lemning och kunde 
OCCK.V. Acad. Handl. 1837. 
