86 
velsyran bålla 2 at. väte mindre än i föregåen- 
de sammansättning finnes förutsatt. 
Denna åsigt har, genom sin enkelhet, mycken 
sannolikhet för sig; den kan icke pröfvas me- 
delst blotta bestämmandet af saltets baryvhalt, 
ty skillnaden deri utfaller ringare "än observa- 
tionsfelens storlek i barythaltens bestämmande, 
och kan således afgöras endast medelst ett nog- 
grant bestämmande af vätehalten vid. förbrän- 
ningsanalysen, hvarvid man har tvenne utvägar 
att kontrollera den, hvilka utgöras 1:0 af det 
funna kolets atomförhållande till det funna vätet 
och : 2:0 af den absoluta vätehaltens approxima- 
tion till 14 eller 16 atomer. 
Man har påstått, att vätehalten aldrig kan 
med så full precision bestämmas, som halten af 
kolet, och LieziG yrkar, att man, vid organiska 
analyser, vanligen får 5 till 6. milligrammer 
vallen mer, än som bildas af den förbrända krop- 
pens vite. Jag har gjort mig mycken möda för 
att finna om så är. Jag har undersökt den van- 
liga torkningsmetoden, och resultatet deraf har 
varit, alt när den med omsorg utföres, är den | 
absolut. Ett rör, fyllt med kopparoxid, som på 
detta sätt torkas (jag gör förbränningsröret van- 
ligen 20 gånger lufttomt, med en återstående 
pression af 13 linie och vid +1009), ger i glödg- 
ning icke ett synbart spår af fuktighet i rörets 
framför kopparoxiden utdragna och afkylda del. 
Det här i fråga varande barytsaltet förlorar full- 
komligt allt sitt vatten i luften, vid en tempera- 
tur som icke ens går till +30?. Ett öfverskott 
af vatten i analysen är 'således, när försöket an- 
ställes med vederbörlig omsorg, alldeles omöj- 
ligt, men 'deremot kan man sällan undvika en / 
ringa förlust, beroende derpå att utvägarne till| 
