92 
gaf. 0.087 gr. vatten, och Liebigska: röret hade 
vunnit 0.537 af upptagen kolsyra, svarande emot 
0.009657 väte och 0.14849 kol. Beräknas der- 
efter det analytiska resultatet på 100 d., så ut- 
faller det till: 
Svafvelsyrad baryt 50.930 
IKOL I fedibo bl iersarert > ll ge ALI RNE 
Mäle! ns mosh ret 1.926 
HFÖLLUSE AR TRIG vel 17.535 
100.000. 
Denna förlust är nu den andra atomen svaf- 
velsyra, som icke finnes upptagen i barytsaltets 
vigt. Beräknas den derifrån, så utfaller den till 
17.506 p. cC. 
Jag gjorde ännu tvenne förbränningsförsök. 
Väte-halterna utföllo deri till.1.g91-och 1.94 p-c. 
I det första förlorades kolsyrehalten, 1 detandra 
blef den 30.4 p- c.; men det använda saltet hade 
vid analysen gifvit 50.7 p. c. svafvelsyrad ba- 
ryt, och hade således hållit litet naftalin-under- 
svafvelsyrad baryt, som varit orsak till det litet 
större utslaget i kol och väte. Om saltet va- 
rit sammansatt efter. den förut anförda formeln 
2BaS+5C:H54, så hade förbrännings-analysen gif- 
vit på 100 d. af saltet 33.21 p. c. koloch 2.169 
p. ce. väte, hvilka skillnader, förvandlade i kol- 
syra och vatten, blifva af en sådan storlek, att 
de mångfaldiga gånger öfverstiga möjliga obser- 
vationsfel. Det är således afgjordt, att saltet ej 
kan vara sammansatt efter denna formel. 
Beräknar man det ofvanför anförda empiri- 
ska resultatet, så finner man, att då den svaf- 
velsyrade barytjord, som deri innehållits, antages 
vill ir at., så svarar förlusten mot 1 at. svafvel- 
