96 
kohol, men något stadnar qvar i vätskan, som 
icke utfälles af ännu mer alkohol. Dess upplös- 
ningar i vatten blifva vanligen gula under af- 
dunstning, men afsätta färglöst salt, om vätskan 
är sur. Är den neutral, blir saltet ej rätt. hvit, 
och lemnar, då det upplöses i kokande vatten, 
en ringa, brunaktig återstod. Upphettas det vat- 
tenfria saltet ganska starkt, så ger det intet ifrån 
sig förr än det begynner blifva svartgrått; då 
sublimeras litet naftalin och en surt luktande 
ånga bortgår, som ej luktar af svafvelsyrlighet, 
men som bak i svalget frambringar den egna smak, 
som af svafvelsyrlighet vanligen uppkommer. Bly- 
oxidsaltet liknar fullkomligt barytsaltet, men är 
så olösligt 1 alkohol, att det kan deraf nästan 
alldeles utfällas ur sin upplösning i vatten. 
Jag har i det föregående nämt, alt då naf- 
talin och svafvelsyra inverka på hvarandra, blir 
massan röd, syran må vara vattenhaltig eller 
icke vattenhaltig, samt att vid syrans mättning 
med kolsyrad baryt, den nybildade, svavelsyra 
de baryten faller blekt rosenröd. När man be- 
reder naftalin-undersvafvelsyra med vattenhaltig 
svafvelsyra, bildas så mycket svafvelsyrad baryt, 
att färgen deraf ej märkes, men med vattenfri 
syra är fällningen ganska tydhigt rosenröd. Ibland 
behåller barytlösningen färg, som kan  utfällas 
med litet tillsatt svafvelsyra, man får en färgad 
svafvelsyrad baryt, och vätskan blir färglös, äf- 
ven efter mättning med baryt. Denna färg be- 
märktes af LiEBiG och Woöurer i deras försök 
öfver bildningen af denna syra, men de utsträck- 
te försöken icke till undersökningen om den fär- 
gande kroppen. Den består af ett färgämne, ett 
harts och en med dessa intimt förenad egen sy- 
ra, hvars barytsalt fäller sig med den svafvelsy- 
rade 
