97 
rade baryten, men hvaraf också en portion stad- 
nar qvar: bland den naftalin-undersvafvelsyrade 
baryten, der den fås ur den till sist intorkande 
gummilika återstoden. 
Den erhålles ur den röda, svafvelsyrade ba- 
ryten, då denne kokas med kolsyradt natron. 
Det behöfves öfverskott af natron och länge fort- 
salt kokning för att utdraga sista spåret af färg, 
och det ser nästan ut som fordrades dertill, att 
äfven svafvelsyran skiljes från barytjorden. : Då 
den alkaliska vätskan blifvit under kokningen 
till en viss grad koncentrerad, ser man bruna, 
sega, klibbande massor afsätta sig deri, hvilka 
åter upplösa sig, då vätskan utspädes. Dessa äro 
den nya syrans natronsalt. Sedan vätskan är 
afsilad från baryten, koncentreras vätskan och 
afhälles från den afsatta, klibbiga massan, hvaraf 
ännu något återstår i lösningen, som under af- 
svalningen vanligen afsätter kristaller af svafvel- 
syradt natron, hvarefter den koncentreras å nyo 
till dess mera natronsalt afsatt sig. Så väl glau- 
bersaltet som modervätskan innehålla ännu por- 
tioner af det nya saltet, hvars syra man ifrån 
dessa kan afskilja, då lösningarne blandas med 
en större qvantitet stark saltsyra, hvari den nya 
syran är olöslig, och om något salt faller tillika, 
så uttvättas det med saltsyra. Natronsaltet upp- 
löses 1 så litet vatten som möjligt, och blandas 
med ett stort öfverskott af saltsyra, som åstad- 
kommer en hvit, eller gråhvit fällning, som snart 
samlar sig på sidorna och bottnen af glaset och 
flyter ned till bottnen, i form af en mörkbrun, 
becklik massa, som aftvättas med saltsyra och 
torkas väl; den blir då slutligen hård, skör och 
glänsande 1 brottet. 
K. V. Acad. Handl. 1837. ” 
