100 
lös eller föga "gulaktig massa, som, fullt befriad 
från vatten, fylles al: sprickor och lossnar från 
glaset; Den har ingen lukt, smakar: bittert så- 
som naftalin-undersvafvelsyra, men föga surt, 
rodnar lakmuspapper, löses lätt i vatten, äfven- 
som i alkohol, mindre lätt i ether, och lemnas, 
efter dessa lösningsmedels afdunstning, 1 samma 
genomskinliga form, utan tecken till anskjutning. 
Dess lösning 1 vatten fälles af svafvelsyra och 
saltsyra, men icke af salpetersyra, och fällnin- 
gen samlar sig efter hand till: en klibbig massa, 
som fäster sig vid glaset. 
Af salpetersyra upplöses den, sönderdelas i 
kokning, och ur salpetersyran fäller valten en 
blekgul, i vatten olöslig kropp. Den fällda lös- 
ningen är färglös och ger med chlorbarium 'en 
fällning af svafvelsyrad baryt. 
Med baserna ger den egna salter, af hvilka 
större delen äro lösliga i vatten; många deribland 
lösas föga af kalt, men ymnigare af varmt: vat- 
ten. KR ett salt till kokning med en mättad 
lösning, smälter det olösta och blir genomskin- 
ligt. fr bränning förstöras de med ilekihing af 
svafvelsyradt salt. 
Kali-, natron- och ammoniak-salterna likna 
till utseende den fria syran. Om kolsyradt el- 
ler kaustikt alkali upplöses 1 deras lösning i vat- 
ten, så utfaller större delen af det upplösta i 
hvita kofvor, som småningom samla sig till en 
klibbig massa på bottnen. Detta inträffar äfven 
med ammoniak-förevingens lösning, hvari kolsy- 
rad ammoniak upplöses. Ammoniaksaltet, afdun- 
stadt till torrhet, lemnar en återstod, alldeles 
lik syran, som rodnar lakmuspapper, men hvar- 
or kali utjagar ammoniak. Det är således ett 
surt salt. Baryt- och blyoxid-salterra fällas kallt, 
