I10I 
men upplösas i värme, både i alkohol och vat- 
sten. De smälta under +1009. Barytsaltet lem- 
nar efter; förbränning 37.3 p- c. svatvelsyrad ba- 
ryt.. Försöket är dock så mikrokemiskt, att det 
knappt kan betraktas såsom en wtillförlitlig ap- 
proximaltion. - Det sura ammoniaksaltets upplös- 
ning i vatten fäller hvarken: ättiksyrad koppar- 
oxid eller salpetersyrad silfveroxid. 
Den syra, som fås af det utkokade, olösliga, 
färgade blysaltet,; sönderdeladt med vätesvafla och 
afdunstad, ger en i tunna lag genomskinande, i 
tjockare, ödsvgbd återstod. Ives någon td i 
värme, och sedan hehandlad med kallt vatlen, 
utdrager detta en föga färgad syra, och lemnar 
ett brunt ämne. Alkohol utdrager ur detta i 
kokning ett gult harts och lemnar ett rödt pul- 
ver, som har samma färg, som naftalins upplös- 
ning. i svafvelsyra. Det löses något i kokande 
vattenfri alkohol, är olösligt i sila cat men löses 
genowm digestion med TR kali, som tar dess 
färg. | 
Så » vidt jag kan dömma af nu anförda för- 
sök, beror: denna syras utfallning med svaäfvel- 
syrad baryt, dels på dess barytsaits svårlösthet 
i allmänhet, och särdeles på svårlöstbeten af dess 
föresäle med harts och färgämne, och det sy- 
nes mig ganska troligt, att CN af naftalin- 
undersvatvelsyrad baryt rek en stör:e por- 
tion deraf, än som synes följa af mina försök 
på den sista återstoden af moderluten. Jag miss- 
tänker mycket, att det förut omtalade smältbara 
basiska blyoxidsaltet, innebållit mycket af den 
här omtalade syran, som gifvit anledning will 
föreningens smältbarhet. Olyckligtvis hade jag» 
vid försöken med: denna syra, som. följde på dem 
jag förut beskrifvit, ingen Ung mera af detta 
