| 103 
| deras framdeles fullständiga undersökning. Jag 
skall, för att kunna utan omsvep omtala dem, 
kalla den svårsmälta sulfonaftalid, och den lätt- 
smälta sulfonaftalin. 
De åtskiljas med kall alkobol, som lemnar 
sulfonaftaliden olöst. Den upplöses i kokande 
vattenfri alkoho!, hvarur den under afsvalning 
faller i ett snöhvilt pulver. 
Sulfonaftaliden är i detta tillstånd affärgan- 
de, blir starkt elektrisk genom rifning, eller stryk- 
ning till:och med medelst ett knifsblad, på hvil- 
ket det elektriska pulvret genast uppflyger och 
fäster sig. Den förlorar 1 torkning vid +100? 
intet i vigt. Upphettad betydligt öfver +100?, 
smälter den till ett färglöst liqvidum, begynner 
deröfver röka, och om röken samlas på en kall 
kropp, så får man ett mjöl med inblandade kri- 
stalliniska delar. Detta mjöl är icke mera oför- 
ändradt sulfonaftalid. Om det smältes, blir det 
under afsvalning kristalliniskt. Om sublimatet 
upplöses i alkohol, och lösningen lemnas åt fri- 
villig afdunstning, så anskjuter det upplösta i 
små korta, åt båda ändar tillspetsade nålar, som 
synas vara utdragna oktacdrar. De hafva en lin- 
drig dragning åt gult, och angripas hvarken af 
utspädda syror eller af kaustikt alkali. Upphet- 
tas sulfonaftaliden i ett i ena ändan tillsmält 
glasrör, så börjar en del distillera i droppar, 
derefter blir den gul, brun och slutligen svart, 
under det att svafvelsyrlighet utveeklas. Den är 
olöslig i vatten, kokande vattenfri alkohol upp- 
löser icke mycket deraf, det mesta utfaller un- 
der afsvalning, men om den kallnade alkoholn 
afdunstas, lemnar den en ringa återstod af sulfo- 
naftalid.  Ether löser äfven ganska het deraf. 
Den är olöslig i koncentrerad salpetersyra och 
