119 
samt mot kanten af glaset på vätskans yta. Det 
löser sig äfven 1 feta oljor och i terpentin- olja 
med olika grön färg, efter som det användes i 
torkadt dllér icke rötter tuillstånd. 
Af koncentrerad svafvelsyra upplöses det 
med präktig grön färg. Lösningen kan vid luft 
tens temperatur länge förvaras utan alt färgen 
förändras. I luften drager den fuktighet till sig 
och fäller bladgrönt. Af vatten filles den till 
största delen ut, den sura vätskan har aqvama- 
rinfärg. I värme sönderdela bladgrönt och svaf- 
velsyra hvarandra, och vätskan blir RN 
med lukt af svafvelsyrlighet. 
Af saltsyra, 1.14 eg. vigt, upplöses det Ha 
djup smaragdgrön färg och fälles derur åter af 
vatten, med vacker blekt blågrön färg, i fina och 
lätta delar, som länge hållas flytande i vätskan. 
Den utspädda lösningen är blekt sjögrön. Vid 
upplösning 1 saltsyra af 1.14 återstår vanligen 
en ringa portion olöst; det är ett blekgult, fett 
ämne, som vi längre ned skola lära kända så- 
som bladgult (xanthophyll), hvars närvaro här- 
rör från dess löslighet i ringa mängd både i al- 
kohol och saltsyra, och som således envist vid- 
hänger bladgrönt. (Uti en lösning i svafvelsyra, 
som man låter långsamt fällas Ni luftens faktig- 
het, finner man en liten portion bladgult afsatt 
och fastnadt vid glasets botten, under det att 
bladgrönt flyter 1 vätskan 1 samlade gröna kof- 
vor). Lösningen i saltsyra försatt med chlor (jag 
inkastade i ”Jösningen några fjäll af ehlorsyradt 
kali) ändrar snart sin färg och blir först gulgrön, 
så gul och slutligen färglös och grumlig af en 
Levi kropp. Efter afdunstning och behandling 
med vallen återstår ett hvitt fett, lösligt 1 ether 
med lemning af en ringa i gult dragande åter- 
