1259 
syra och saltsyra. Ättiksyran löser också icke 
mycket deraf.  Afdistilleras lösningen till 25 19a 
är den ännu varma återstoden mörkgrön och 
ogenomskinlig, men under afsvalning faller det 
mesta af bladgrönt och den silade syran är åter 
blå. Vatten utfäller med föga eller ingen lem- 
ning det upplösta. Afdunstas syran, så återstår 
bladgrönt i form af ett matt, mörkgrönt, icke 
sammansmält öfverdrag. 
Till chlor förhåller det sig likt den föregå- 
ende modifikation. 
AF kaustika alkalier, äfven ammoniak, upp- 
löses det med sin ursprungliga färg af torra löfs 
grönska, äfvenså af kolsyrade. Ur dessa lösnin- 
gar fälles det i mindre stora kåfvor än det fö- 
regående; dessa äro i genomseende föga genom- 
lysande och visa ett fult, med gulbrunt inblan- 
dadt, grönt. Långvarigt utsättande af dessa al- 
kaliska lösningar med stor yta för luftens åtkomst, 
i köld och värme, har icke kunnat återföra det 
till den första modifikation, och har i allmänhet 
icke frambragt några förändringar deri. Med ba- 
rytjord och kalkjord fälles det, fällningen har 
färg af torra löf, kolsyras i tvättning och låter 
ej bladgrönt utdragas derur af alkohol. 
Då den svagt blå med kolsyrad kalk utfäll- 
da lösning af bladgrönt i saltsyra, som nu var 
fullt neutral, blandades med kaustik ammoniak, 
blef vätskan i ögonblicket smutsigt gul och fäll- 
de det mesta af upplöst bladgrönt, i form af en 
smutsigt gulgrön chlorophyllkalk. Under silning 
färgade sig fällningen grön och vätskan behöll 
en dragning i blått. Det med kolsyrad kalk för- 
enade bladgrönt, afskildt från kalkjorden, löste 
sig med blå färg i alkohol och var således blad- 
grönt i samma modifikation som vi nu omtalat. 
