2 
207 
och för sex år sedan undersökte jag de Phocacé- 
kranier, som funnos på museum i Berlin. Här- 
igenom tror jag mig hafva sett, om ej alla, åt- 
minstone: de flesta hittills funna arter. 
Hvad, som är alldeles oundgängligt för den, 
som med hopp om framgång vill företaga sig att 
utreda denna djurgrupp, är att i museerna, i 
synnerhet i London, Paris och Berlin, undersöka de 
talrika der befintliga specimina, som tjenat till 
typ för beskrifningar af arter, hvilka redan äro 
upptagna i allmänt begagnade systematiska verk. 
Som jag redan samlat icke blott en mängd 
anteckningar, utan äfven ett stort antal af figu- 
rer (och äfven för många af dessa står jag i för- 
bindelse hos den utmärkte naturforskaren Herr 
LAurirrArRd, den odödlige Bar. Cuviers vän och 
medarbetare), så ämnar jag utgifva en utförlig 
monografi öfver Phocaceerna; men som det än- 
nu torde dröja, innan detta verk hinner pu- 
bliceras, anser jag mig böra för Kongl. Veten- 
skaps-Academien till en början framlägga ett 
precursoriskt utkast. 
Phocaceerne kunna lämpligast indelas i så- 
dane, hos hvilka de egentliga kindtänderna ) 
hafva 2 rötter, och sådana, hos hvilka de blott 
hafva 1. Till förra gruppen höra slägtena: 
Stenorhynchus Fr. Cuv. 
Monachus HerrM. 
Phoca Lin. 
") Jag afräknar den främsta kindtanden såsom svarande 
mot en dens molaris spurius och således merendels 
har enkel rot; samt de 2 bakersta, som kunna an- 
ses svara mot de 2 knöliga kindtänderna hos vissa 
rofdjur. De återstående 2 mellersta kallar jag egent- 
liga kindtänder. 
