^7 



K--^Qih — a Sin cc) (^h + a Sin ocy ( 1 6) 



substiLueras detta värde uti aeqiiation (i5)blif- 

 ver densamma: 



i= Q2 h — a Sin ocXi ^^ + ^^^ '^^" "^) * ^ 



livilken aequation således är diiFerential-sequatioii 

 på strålens jttre conture eller om man så ville 

 kalla den, på strållineen. Denna asquation gif- 

 ver tydligen tillkänna, att troklineen ej bestän- 

 digt aflägsnar sig från abseissaxeln, utan närmar 

 sig åter till densamma, sedan ordinaten uppnåt 

 sitt maximum — detta inträffar för en abscissa 

 Il vars värde erhålles, då man i aequatjonen po- 



dy 

 neråt -^ = 0; kalla vi derföre denna abscissa =e 



ds 



så hafva vi: 



\Qi^eyzzQih — aSinct:)(£i-\-aSina:)'' (18) 



eller i det närmaste, emedan aSinoo är i jämn- 

 förelse med dJi en liögst obetjdlig quantitet: 



--(liJ^ey^zhiilh^aSino^y (19) 



Il vadan: 



et ci^ 



h-\'ezzhCi + %-j'^^'^^ — ^5-r;Sin^cc-\' &c.) 

 h 'Il 



eller : 



e — \a Sin « •— A -r- Sin^ c6. C^ o) 



då man uraktlåter de termer som innehålla de 



K. K A. Bandi. St. I. 182a. ^ 



