livarnf sj^ncs alt a, som, äå attractlon, ehuru 

 i^pphöraiide vid hvarje för våra sinnen märk- 

 bart aiståiid, nödvändigt sträcker sig utöfver 

 contacten, är iJitegraleii af eJementair attraction 

 mellan den fasta kroppens och fliiidi partiklar, 

 lagen i eit verticait plan ifrån contacten till den 

 gräns der attraction upphör, är proportionell 

 med qvadraten af vigten &). 



§. 1 7. Ehuru denna afhandling ägt till fö- 

 remal den niathematiska hehandliilgeh af capil- 

 lair-phcenonieiierne eller deras qvantitativa be- 

 stämmelse, anser jag mig här dock böra för- 

 klara ett uttryck, som i dessa afhandlingar blif- 

 vit ofta nyttjat, nämligen att attraction vid ned- 

 sänkandet under niveali, vore riktad nedåt. 

 Ordsaken härtill ligger uti fluidi starkare gravi- 

 tation till sig sjeif än till den fasta kroppen «— 

 existerade ingen attraction hiellan dessa hägge, 

 knnde fluidum dock aldrig blifva uti niveau in- 

 vid deil sednare, emedan, om vi föreställa oss 

 en vertical section, den räta vinkeln f^cca (Fig. 7.), 

 Söm annars borde vara utmed ^£, genom fluidi 

 verkan på sig sjelf nödvändigt skulle förvand- 

 las till en convex kroklinea i3a; äger nu, så- 

 som uti verkligheten, en attraction rum mel- 

 lan den fasta kroppen och fluidum, men den- 

 ne sednares reaclion på sig sjelf äf starkare 

 än attraction till deu förre , så skall nödvändigt 

 genom dessa krafters skilnad convexiteten aj^ 

 bildas, hvarefter sedermera deras inbördes at- 

 traction verkande i direction ak förordsakar 

 den större convexitet JCBy som man observe- 

 rar äga rum vid qvicksilfver, och hvars form 

 och storlek i det föregående hlifvit bestämd. 



