48 



Het likväl ar omöjligt. Be tro Qiy jde kiinna 

 endast den råaste åldrens digter, eller liafva 

 de i deras ställe sjelfva sammansatt nya) att 

 Sol- och Måaförmörkelser derigenom förorsa- 

 kas, att en svart drake utsprutar sitt gift på 

 Solen och en röd på Månen /) hvilken förkla- 

 ring igenfinnes i America och hvarifrån Araber- 

 iie förmodligen fått anledning, att kalla Mänba- 

 nans upp- och nedstigande nod, eller båda 

 punkterna der förmörkelser endast kunna före- 

 falla, tlen ena Drakhufvudet och den andra 

 Draksvansen ??i), en tydhg allegorie på förföl- 

 jelse-loppet hos de båda himla-ljusens fiender. 

 JN^ordiska Mytliologien har utbytt dessa mot 

 tvenne vargar, och i sjelfva verket borde så 

 ske, emedan Drake var, åtminstone i nordens 

 cliraat, ett okändt rofdjur och således ej har 

 passade, att föreställa Solens och Månans Ijus- 

 släckarCb 



Om man i denna anmärkning ser en af- 

 gjord slägtskap framskymta mellan vår och In- 

 dernes fabel^tid, så torde man äfven, utan fa- 

 xa för misstag, kunna hänvisa sagan om Wal- 

 halls Portar och Einheriar till någon af deras 

 sista Jugs. Vi hafva redan nämnt, att pro- 

 ducten af 54o och 800 är 43^ooo, eller Cali- 

 ougams längd, sådan Brahminerne uppgifvit den 

 och kunna nu tillägga, att de båda talen dess- 

 utom innehålla Zodiakal*punktens rörelse, 54o", 



un- 



/) Drakarues fårg härleder sig tydeligeö från den 

 verkliga och olika färgen vid Sol- och Mänlörmör- 

 kelser; men kan denna bestämdt skönjas med blot- 

 ta ögat, eller hafva Inderne redan egt Instrumen- 

 ter af en sådan art, som våra Telescoper? 



7n) Populäre A^Cronoinie von F, T. Schubert , i Th. 

 pag. ^jQ, 



