66 ' 



conigerades ytterligare genom saltets glödgning i 

 sträng eld under mufieln i en proberugn. Bå- 

 da resultaten voro oftast ganska nära lika, och 

 medeltalet användes derföre såsom sanningen 

 närmast. Jernoxiden, som kalit lemnat oupp- 

 löst, löstes från filtrum med utspädd saltsyra, 

 hvarvid ovägbara lemningar af kiseljord erhöl- 

 los. Till lösningen sattes några droppar salpe- 

 tersyra, och alltsammans upphettades till kok- 

 ning. Vätskan, neutraliserad med caustik am- 

 moniak, fälldes med benzoésyrad ammoniak. 

 Fällningen tvättad med kallt vatten, torkades 

 och glödgades i öppen platinadegel. Från den 

 erhålhia oxidens vigt beräknades oxidulens. 



Vätskan efter oxalsyrade kalkens afskiljning, 

 sammanslogs med den efter fällningen med ben- 

 zoésyrad ammoniak, och till båda sattes något 

 salts^^ra, hvaiaf lösningen, benägen att vid af- 

 dunstningen blifva oklar af oxalsyrad talk, 

 kunde hållas ogrumlad. Alltsammans försattes 

 sedan med en kok varm lut af kolsyradt kali, i 

 tillräckligt Öfverskott för att decomponera alla 

 i lösningen varande salter. Den, under stark 

 ammoniak-utveckling, fällda jorden inkokades 

 med vätskan Lill torihet. Torra massan, löst i 

 kokande vatten, upptogs efter någon stund på 

 filtrum, tvättades och glödgades. Ofta var talk- 

 jorden mörk af mangansmitta, någongång nära 

 fullt hvit. Då otvifvelagtigt den lilla mangan- 

 halten icke finnes i slaggerne i annan form än 

 som bas åt ett silicat, och dess obetydlighet ej 

 kunde förändra resultatet i afseende på beräk- 

 ningen af slaggens chemiska constitution, har dess 

 vigt ej blifvit särskildt bestämd, utan upptagen 

 tillsammans med talkjordens. I stället har talk- 

 jorden vid ujiplösning i saltsyra, och vätskans 



