91 



fårö än i blotta vatten och oaktadt lösningen 

 ade öfverskott på syra, Llefvo en mängd fina 

 kristallnålar olösta. Af detta ämne intog jag i 

 torr form i gran : det hade endast en sträf nå- 

 got adstringerande, men icke vidrig smak, och 

 yttrade ingen narcotisk verkan. 



Den delen af ammoniak-fällningen som icke 

 löstes af den kalla spriten, var ett fint gråhvitt 

 pulver, som utkokades väl med ren alkohol, 

 h varvid det mesta upplöstes och endast några 

 få svartbrnna kofvor stannade olösta. Lösnin- 

 gen som hade en svag gulröd. färg, visade intet 

 spår till alkalisk reaction, och ännu kokhet af- 

 silad från det olösta, afsattes efter afsvalningen 

 ett hvitt pulverformigt ämne. Afdunstad, åter- 

 stod en mängd fina glänsande och fullkomhgt 

 hvita kristallnålar, som för mikroskopet syntes 

 vara 4*"Sidiga prismer, likväl förekommo några 

 som tycktes vara 6-sidiga. I värme smälte kri- 

 stallerne lätt, fattade snart låga, men kunde icke 

 underhålla sin förbränning. Vid förbränning 

 gåfvo de ifrån sig en dylik vidrig lukt som det 

 föregående ämnet, hvilken likväl tycktes vara 

 mindre skarp> Af dessa kristaller inlades en 

 portion uti en mycket utspädd svafvelsyra, hvar- 

 uti de icke fullkomligt kunde upplösas förr än 

 efter en stunds varm digestion. Som lösningen 

 ännu var sur, tillsattes en ny portion af det 

 kristalliserade ämnet, hvillien, oaktadt flere ti- 

 mars digestion, till största delen blef olöst. Icke 

 destomindre reagerade lösningen lika starkt för 

 syra som förut, oaktadt den innehöll så mycket 

 af ämnet upplöst, att då ett lackmuspapper 

 dermed fugtades, man efter torrkningen, på den 

 rodnade delen af papperet kunde se en tydlig 



K. r. A. Handl. 1823, /. St. 7 



