iOQ 



sa, än tjoek sirap och som icke kunde fås torr* 

 Den hade en knappt märkbar vämjeh'g hikt, icke 

 olik Bob Juniperi, som kändes något tydligare 

 då ämnet uppvärmdes, och en odrägligt bitter 

 och tillika äcklig smak, som länge bibehöll sig 

 på tungan* Då ämnet upphettades pöste det 

 starkt, antändes lätt, och brann med en gulak- 

 tig fladdrande låga, hvarvid det gaf ifrån sig eu 

 vidrig lukt, likt brända animaliska delar: det 

 väl utbrända kolet digereradt med vatten gaf 

 ingenting lösligt. I kallt vatten löstes ämnet 

 med lätthet, men då lösningen kokades, decora- 



Eonerades det, och en mängd bruna flockor 

 lefvo olösta. Dess lösning gaf med caustik am- 

 moniak en gulaktig fällning, som upptogs på 

 filtrum, men som under aftvåUningen åter upp- 

 löstes *) : med svafvelsyra blef dess lösning från 

 svart brandgul starkare gulbrun. Af detta äm- 

 ne intog jag ungefärligen i gran. Efter | timas 

 förlopp kändes mycken tjngd och benägenhet 

 till sömn , tillika med hetta och en obehaglig 

 känsla af domning i extremiteternai någon ver- 



*) Sedan jag någon tid hade förvarat detla ämne, kom 

 jag tillfälligtvis att upplösa det i vatten, då eU hvilt 

 grummel stannade olöst, som utan alt upplagas, lät 

 aftvätta sig med vatten och som för mikroskopet vi- 

 sade sig bestå af oändligt fina kristalliniska nälar. 

 Den återstående lösningen gaf med caustik ammo- 

 niak en lätt grumling, hvilken äter upptogs af vätskan 

 och lösningen fick endast en mörkare bnm larg af 

 den tillsatta ammoniaken. Efter en månads förlopp 

 omgjorde jag samma försök med extraktet, men fick 

 då ingen fällning deraf. — Egenskapen att fällas af 

 ammoniak, tyckes således endast härröra af oulfäldt 

 morphium, men tillkommer icke det rena extractet, 

 som af ammoniak och andra alkalier endast fiir en 

 Mörkare färg. 



