io6 



hvarefter den klara färglösa vätskan »fsilades, 

 och utfälldes med caustik ammoniak. Den Iwi- 

 ta fällningen väl aftvättad med vatten, digere- 

 rades med varm alkohol, hvilken lemnade en 

 stor del deraf oupplÖst, som befanns vara ben- 

 jord. Lösningen i alkohol var vattenklar, vi- 

 sade en tydlig alkalisk reaction, och gaf efter af- 

 dunstning ett fullkomligt hvitt salt, som ausköt 

 i glänsande 4-sidiga prismer. Då jag hos det i 

 i:sta Försöket erhållna mpiphium, icke hade 

 funnit någon, eller åtminstone en högst tvifvel- 

 aktig alkalisk reaction, så misstänkte jag, att 

 det nyss erhållne morphii starkare alkalitet möj- 

 ligtvis kunde härröra af vidhängande ammoniak. 

 Jag lemnade derföre morphii-kristallerne på en 

 varm kakelugn, att i flere dygn uttorka, hvar- 

 efter de åter upplöstes i varm alkohol; men lös- 

 ningen reagerade nu nästan starkare alkaliskt , 

 än förra gången, och det var således icke tro- 

 ligt att reactionen kunde härröra af någon vid- 

 hängande ammoniak. Af detta morphium intog 

 jag ii gran upplöst i utspädd svafvelsyra ; det 

 hade, som det föregående en odräglig bitter och 

 äcklig smak, men visade ingen döfvande verkan. 

 Försöken att dermed neutralisera syror, skall 

 jag längre ned serskilt anföra. 



D^ Det återstående residium, som, efter ut- 

 lakningen med vatten, hade en ljusgrå färg och 

 en knapp märkbar lukt af opium, extraherades 

 i flere omgångor med alkokol af o,83 e. v. så län- 

 ge den deraf färgades. Tincturen var klar, röd- 

 brun, och efter afdunstning återstod en rödhvit 

 torr massa, hvaruti syntes tecken till prismatiska 

 anskjutningar. Massan öfvergjöts med en myc- 

 ket utspädd svafvelsyra , hvaraf den hastigt upp- 

 löstes, och qvarlemnade endast några få Ijus-^ 



