1 32 - 



sprit. Lösningen reagerade ganska tydligt al- 

 kaliskt, utan att någon lukt af ammoniak kunde 

 märkas ; men då ett med saltsyra fugtadt glas- 

 rör, som uti Öppna luften icke mera gaf ifrån 

 sig någon rÖk, närmades vätskan, uppkom en 

 stark 11 vit rök omkring glasröret, som utbredde 

 sig Öfver vätskans yta. Jag omgjorde detta för- 

 sök med hvarje serskilt portion af det i de fö- 

 regående försöken erhållne morphium och fann, 

 att det morphium som icke reagerade alkaliskt 

 gaf ej heller med saltsyra någon reaction för 

 ammoniak, och att, ju starkare den alkaliska re- 

 actionen var, desto tydligare visade sig äfven 

 närvaron af ammoniak. — Såsom jag förut på 

 flere ställen anmärkt, återstår alltid efter mor- 

 phii upplösning i kokande alkohol, ett svartak- 

 tigt pulver, hvarpä aikoholn icke mera yttrar nå- 

 gon lösningsförmåga: detta upplöses af utspädda 

 syror, och ger en mörbrun solution, som ge- 

 nom tillsats af ammoniak blir nästan svart, och 

 icke förr än efter flere timars förlopp, uppkom- 

 mer en ringa mörk och slemmig fällning. Då 

 jag genom de föregående försöken funnit, att 

 morphium i upplösning utvecklar ammoniak, har 

 jag trott, att detta residuum icke kan vara an- 

 nat, än ett förändradt morphium, som genom 

 kokningen förlorat en del af sitt väte och qväf- 

 ve och derigenom fått en större halt af kol. 



Det torde kanske synas något förhastadt, att 

 blott af den anförda reactionen med saltsyra , 

 vilja sluta till ammoniakens närvaro i morphii- 

 lösningarna; men dä jag i sanning icke vet nå- 

 got annat sätt, hvarigenom det skulle vara möj- 

 ligt, att upptäcka den lilla qvantiteten af am- 

 moniak, som häivid utvecklas, -och då de ofta 

 repeterade försöken blifvit anställde med största 



