i5i 



jaiängd, att de af de använde reagentia ej hlif- 

 vit upptäckte. For detta ändamål afgaf en af 

 D:r Becher föranstalltad inrättning, till Carlsba- 

 dersaltets beredning, förträffliga niaterialier; eme- 

 dan jag der kunde erhålla tillräckliga qvantite- 

 ter, så väl af salterna och moderluLen, som af 

 de ämnen hvilka under afdunstningen fälla sig, 

 och der sådana beståndsdelar kunde sökas, af 

 hvilka vattnet tilläfventjrs höll ganska små qvan- 

 titeter. Jag bör vid detta tillfälle med tacksam- 

 het nämna D:r Brown och D:r Pöschmann, ge- 

 nom hvilkas beredvilliga försorg jag erhöll allt 

 hvad jag för detta ändamål behöfde. 



Carlsbadervattnet är klart, färglöst; smakar 

 nyss det är upphemtadt likt en svag hönssop- 

 pa, men får efter några timmars förlopp en 

 ganska oangenäm lutsmak. Det har ingen lukt 

 och intet reagens tillkännager deri den ringaste 

 halt af svafvelbundet väte. Länge förvaradt 

 i tillslutna kärl, afsätter det ett ytterst ringa 

 Ijusgult grummel, hvars färg tydligen härrör af 

 jernoxid. Vattnets egentliga vigt är vid -f" ^0° 

 centes. ioo4.975. Jag har vägt vattnet ur Spru- 

 deln, Hygias Qvelle, Miihlbrunn , IVeubrunn, 

 Theresienbrunn , Bernhardsbrunn och Spitals- 

 brunn; alla hade absolut samma egentliga vigt. 

 Becher uppger den till 1008, men detta härrör- 

 de troligen af bristande anstalter till en rätt 

 precis vägning. 



625.4 grammer sprudel vatten, utgörande så 

 nära som möjligt 34 Wienska cubik tum, mät- 

 na vid -|- 18", afdunstades i platinakärl, till 

 dess att saltet begynte vilja anskjuta, då lösnin- 

 gen afsilades från det fällda och jordarterna to- 

 gos på ett vägdt fdtrum, torrkades hårdt och 

 vägdes med tiltrum i en betäckt platinadegel. 



