l52 



för att hindra hygroscopisk fugtigliet under viig- 

 iiingen. De vägde 0.324 gr. Det upplösta af- 

 dunstades i en vägd platinadegel, intorrkades 

 långsamt och upphettades sedan till begynnande 

 smältning, hvilken inträffade innan degeln ännu 

 synbart glödgade i dagsljuset. Det smälta sal- 

 tet vägde 3,o58 gr. eller på 1000 vigtsdelar 

 af vattnet 



Lösliga salter 4'890 



Jordarter o.5i8 



5.408 



Detta resultat faller emellan Reuss*s och 

 Klaphoths. i flera försök der vattnet i en vägd 

 platinadegel invägdes och intorkades, samt den 

 torra massan upphettades starkt, erhöll jag va- 

 rierande resultat, som alla inföllo emellan 5.407 

 och 5.476 af 1000 vigts- delar vatten. Olikhe- 

 ten härrörer efter all sannolikhet från den oli- 

 ka mängd kolsyra, som genom upphettningen 

 utjagas från talkjorden. 



A^ De i 'Vatten lösliga saltema. Sedan 

 jag genom försök, som längre fram skola omta- 

 las, utrönt att dessa salter icke innehålla någon 

 annan basis än natron, och inga andra syror än 

 svafvelsyra, saltsyra och kolsyra, analyserades 

 den smälta saltmassan på följande sätt: den lö- 

 stes i vatten, vätskan var oklar och afsatte vid 

 silnirig talkjord, som glödgad vägde 0.006 gr. 

 Den silade vätskan mättades med ättiksyra och 

 afröktes till torrhet, för att se om ej alkalit 



? ivarhållit någon kiseljord; men den löste sig 

 ullt klar i vatten. Lösningen fälldes m^di sal- 

 petersyrad baryt och gaf svafvelsyrad baryt, 

 som efter tvättning och bränning vägde 2.646 

 gr. svarande emot 1.618 gr. svafvelsyradt natron. 

 Den silade vätskan gjordes starkt sur med sal- 



