102 



stenens vigt. Att detta var kolsyrad strontian- 

 jord och icke härledde sig från outtvättadt kalk- 

 salt, inhemtades af följande: med saltsyra gaf 

 det ett stråligt kristalliseradt salt, som ej deli- 

 quescerade; löstes litet deraf i alkohol och bom- 

 ull dermed fugtades och påtändes , så brann det 

 med röd låga; och slutligen, hvilket jag anser 

 mest afgörandcj då dessa kristaller inlades ifen 

 mättad lösning af gips, upplöstes de och grum- 

 lade gipslösningen ganska starkt, genom bild- 

 ningen af den svårlöstare svafvelsyrade stron- 

 tianjörden. Af tillsatt saltsyra klarnade vätskan, 

 till bevis att det ej var en fällning af svafvel- 

 syrad baryt. Men om96.77 delar kolsyradkalk 

 innehålla o.3 d. kolsyrad strontianjord, så må- 

 ste 0.195 gr. innehålla 0.0006 gr. deraf. Med 

 detta resultat instämmer också i det närmaste ett 

 försök, anställdt på 4 grammer af den ur Carls- 

 badervattnet erhållna olösliga jorden. Jag bör 

 tillägga , att livad jag här beräknat såsom stron- 

 tianjord ej kunnat fås absolut kalkfritt, hvilket 

 dock på den i sig sjelft ringa vigten har ingen 

 anmärkningsvärd inflytelse. 



3i Halten af jernoxid och manganoxid. 

 Att det jag i föregående uppställning bland vatt- 

 nets beståndsdelar anfört såsom 0.004 %^' järn- 

 oxid icke varit ren jernoxid, finner man af hvad 

 jag vid sprudelstens analys anfört. En del der- 

 af är uppenbarligen kiseljord, och en annan del 

 phosphorsyrad lerjord, phosphorsyrad mangan 

 och pliosphors^Tad kalk. För att bestämma 



}'ernhalten med något större precision, upp- 

 öste jag 4-107 gr. i glödgning torrkad jord af 

 Carlsbadervattnet i salpetersyra och fällde lös- 

 ningen med caustik ammoniak. Ur den oglöd- 

 gade fällningen utdrefs af svafvelsyra, kiselhal- 



