178 



i hriuia och livita ränder. De förra innehålla 

 en Betydligt större portion jernoxid, ände sed- 

 nare, som stundom sakna den alldeles. Olik- 

 heten förutsätter antingen omvexlin^ar i vatt- 

 nets jernhalt, eller tidtals skeende större till- 

 träde af atmospherisk luft, hvarigenom en större 

 myckenhet af jernoxid ul får tillfälle att syrsättas 

 och utfällas. Dessa sprudelstenar variera i utseende, 

 jag har funnit dem stundom utmärkt stråliga, stun- 

 dom täta med föga strålighet. Några hafva varit tä- 

 ta, hälft genomskinande; andra täta, hvita, skrof- 

 liga, liknande Magnesit eller Gurofian; andra 

 äter har jag funnit af tiden förändrade , vittra- 

 de och gulaktiga ■•'). 



Upphettas Sprudelsten för hlåsröret, så 

 sväller den ut, förlorar färgen och faller sönder 

 till ett mjöl, antingen af sig sjelft eller vid min- 

 sta vidrörande. Sker försöket i en liten glas- 

 kolf, så får man med det samma en liten por- 

 tion vatten. Ju sträligare sprudelsten är, ju 

 tydligare är detta phenomen. Detta är Arrago- 

 nitens hufvudcaracter ''*), och då nu sprudel- 

 sten ej allenast i anseende till sin sträliga tex- 

 tur, och frånvaron af all spatighet, utan också 

 i sitt förhällande vid en högre temperatur, full- 



*) HexT D. Knoll i Carlsbad hade den godheten att, ; 



för min undersökning, anstafFa en stor mängd af j 



Sprudelstensvarieteter. 1 



**) Att det icke tillhör hvarje strälig kalk, finner man ) 



lätt, om man, i en liten glaskolf, för bläsrör till- j 



samman upphettar en bit sä kallad Satin-spat frän ] 



England , en bit arragonit och en bit sprudelsten. »■ 



Arragoniten faller först sönder, sedan spiudelsten och I 



satinspaten ligger dervid alldeles oförändrad. Ju ; 



rikare Arragoniten är pä strontianjord , ju hastigare i 

 faller den sönder. 



