252 



vacker rosenfärg, och gaf efter upplösning i sal« 

 petersyra , intorrkning och återupplösning i vat- 

 ten, med blodlutssalt en hvit fälhiing, som på 

 filtrum antog persikblommefärg, och som efter 

 glödgning innehöll 66.44 procent manganoxid. 



Att inga andra phosphorsyrade jordsalter, 

 än lerjordens i vattnet af Trinkquelle innehål- 

 las, slutar jag deraf, att den ur kalit utfällda 

 basiska phosphorsyrade lerjorden var fullt hvit, 

 fri från phosphorsyrad mangan och gaf med ko- 

 boltsolution för blåsrör ett skönt och rent blått, 

 samt att i den kalilösning, h varur den erhållits, 

 icke mera något spår af phosphorsyra kunde 

 upptäckas, hvarjemte den erhållna jernfällnin- 

 gen, så väl den i bouteillerna sjelfvilligt afsatta, 

 som den sedermera vid analysen erhållna, icke 

 för blåsrör gaf minsta tecken till en halt af phos- 

 phorsyra. 



Att Königsw^arter-vattnet icke innehåller 

 flusspatssyra slutar jag deraf, att då jordsalter- 

 na , upplösta i salpetersyra, afdunstades till 

 torrhet i en skål af platina, öfver h vilken man 

 laggt ett urglas, blef detta icke på minsta 

 sätt angripit och lemnade intet märke af nå- 

 gon slags anfrätning eller förlust af politur. — 

 Att det i alkohol olösliga salpetersyrade saltet 

 var strontianjord, bevistes här, liksom vid 

 Carlsbadervattnets analys, deraf att jordens neu- 

 trala saltsyrade salt löstes i gipsvatten med 

 stark grumling. 



Det till analysen använda vattnet hade kom- 

 mit på väl korkade bouteiller. I dessa hade afsatt 

 sig ett gult grummel, som blandades med vatt- 

 net, och det som stannade qvar i bouteillerna 

 aflöstes med saltsyra och sedan den sura vät- 

 skan var uthälld och blandad med skölj vattnet. 



