Närda hjej^nhinnan omslutar lijernan helfi 

 tätt, deremot iigger hon rymligare omkring rygg- 

 mergen. När man öppnar denna hinna ser man 

 hos de friska subjecterne centraldelarne omgifna 

 af en tunnare hinna med rödaktig färg. Denna 

 är trohgen åderhimicnu Hon omsluter på långt 

 när ej bjernan så jämnt som hårda hinnan, utan 

 bildar en myckenhet fållor, i synnerhet på öfre 

 sidan, hvilka fylla dess fördjupningar, och sär- 

 deles den, som svarar emot bottnen af fjerde 

 kammaren. 



Rjggmergen är ganska stor i förhållande 

 till hjernan, och räcker ifrån hufvudet ända till 

 slutet af canalis vertebralis. Under hela denna 

 sträcka är den platt, bandformig, utan att på 

 något enda ställe antyda någon omvikning, så- 

 som hos Petromyzon. Långs åt går en mörka- 

 re medellinea, som antyder ryggmergsspalten. 

 eller dess sammansättning af 2:ne strängar i 

 hvilkas förening grå substans lägrat sig. 



Nerfvernes ursprung från ryggmergen äro 

 så fina, att jag endast ganska oredigt kunnat 

 urskilja dem, och som det syntes mig, gå de ut 

 från kanterne såsom enkla strängar* 



Framöfver svalget börjar ryggmergen siii 

 öfvergång till hjernan* På öfre sidan af rygg- 

 mergen, straxt innan den Öfvergår i medulla 

 oblongata, höjer sig på dess öfre sida en liten 

 ruls (fig. 4* ö) längs åt medellineen, som gör, 

 att en liten däld (^fovea) bildar sig på ömse si- 

 dor (^fig* 4- ^0* ^^ "^'^^ dälden som rulsen fort- 

 sätta sig framåt sidorne* Rulsen får en fördjup- 

 ning i midten (^fig. 4» c), eller delar sig i 2:ne 

 aflånga divergerande ansvällningar (^fig. 4* d.^» 

 hvilka sluta åtskiljde framemot ändan utaf me- 



JC. F. A.Hcindl. 1822. St. IL 1 6 



