^79 



Hrr Kammaa'-Rätf.s-Rådet och Riddaren Bill- 

 berg, under N:o 568, låtit införa uti Svensk 

 Botanik, den enda af bildning af oftanämn- 

 de växt, som hlifvit Örtkunskapens vänner 

 meddelad. — Nästan vid samma tid, som GxTie- 

 LiN fann den i jmnoghet växande på de sid- 

 ländta trakterna emellan floderne Jaik och Ohy 

 uti Siberien, eller kanske något sednare, träffa- 

 des den i Sverige vid Nyköping af Törneroos, 

 hvilken deraf lemnade Exemplar åt von Linné, 

 som väl i hörjan jemfördes med Card. Impatiens 

 uti Appendix till 2:dra Editionen af Fl. Suec. ; 

 men redan i ardra Editionen af Fauna Suecica 

 nämner Linné, såsom en egen art bland tillök- 

 ningarne på Svenska Örtlistan, Cardamine par- 

 viflora och uti 2:dra Editionen af Species Plan- 

 tarum, utgifven år 1768, är den under detta 

 namn af honom upptagen; äfvensom uti Man- 

 tissa Plant. Altera den anmärkning göres, att 

 den är "distincta planta a Card. Impatienti et 

 hirsuta." Sir J. E. Smith, nu varande ägare af 

 Linné's klassiska Samlingar, anmärker i sin Flo- 

 ra Britanica: att den Card. parviflora, som fin- 

 nes förvarad i Linneiska Herbarium, aldrig va- 

 rit traiFad vildt växande i England, och af de 

 flere utländska Författare, hvilka efter Linné*s. 

 tid skrifvit härom, sjnas ej andre, än Villars 

 och efter honom Willdenow, De Candolle,Schul- 

 TEs, Bastard (^Essai sur la Flore du Departe- 

 ment de Maine et Loire) och Baumgarten (^Flor. 

 Transsylvan.) hafva sett och beskrifvit den rät- 

 ta LiNNÉiska. Jag måste dock erkänna, att jag 

 sjelf ej sett detrenne sistnämnde Författares för 

 ifrågavarande växt citerade Arbeten; men finner 

 nog många skäl att i detta afseende lita på en 

 De Candolle's upplysta kritik. — Således hafva 



