35ö ; 



2:0) Barnet fortfor att ha f va god t hull, och i 

 rnatlusten snarare tilltog, isjuneiliet mot slutet 



af dess lefnad , dä det skrek beständigt till dess ! 



det fått så mycket mat, att magen deraf var ' 



utspänd. Tunn föda var begärligast. | 



3:o) Barnets sinnelag var merendels vre- ; 



sigt. Det talte ej att tagas ur sängen , och då I 



sådant skedde , skrek det hela fjerdedeJs tim- I 



men, och deröfver, h varunder bloden steg upp ' 



åt ansigtet, så att detsamma fick en högröd färg. i 



4'o) Andedrägten var vanligtvis tung och | 



stundom hördes ett lindrigt sorlande uti bro- 1 



stet. Vid inspirationen steg diaphragma mjc- i 

 ket ned , så att magen betjdligen höjdes deraf. 



Costse hade dervid ingen rörelse, och vid mar- | 



go costarum skedde en sammandragning, lika- , 



som ett dragband dragits tillhopa, h varvid det \ 



underliggande segmentet af underlifvet desto i 

 mera pöste ut. 



5:o) Sömnen var liten, merendels orolig, 

 och barnet skrek vanligtvis om nätterna. 



6:0) Barnet lärde sig icke att tala, icke en ' 



gång att säga de ord, som barn vid ett års ål- i 



der pläga uttala, utan syntes fastmera lida brist ■: 



äfven uti själens förmögenheter.. Det höll me- j 



rendels tungan uti den halföpna munnen, livar- ] 



af utseendet vanställdes. Dess skrik var serde- 1 



les obehagligt och hest. i 



7:0) Mot slutet af sjukdomen antog ansig- 

 tet ett fyrkantigt och förstäldt utseende; skin- i 

 net blef hvitaktigt, likasom hälft genomskinligt; • 

 ådrorna mycket synbara och uppdrifna i pan- i 

 nan och på näsan. j 



Under sommarmånaderna tycktes styrkan | 



uti benen förminskas ; barnet kunde alldeles icke ■■ 



räta ut dem; de voro likasom förlamade, upp- i 



