4o5 



BucHOLz heredde sin uran-oxid sålunda: 

 det pulveriserade pechblendet koktes med salpe- 

 tersyra , så länge något upplöstes, lösningen afrök- 

 tes , tills den vid en upphöjd temperatur utstötte 

 ångor af salpetersjrlighet , hvilket feck fortfara 

 under omröring en längre tid. Uransaltet ut- 

 drogs sedan med vatten, hvarvid jern-oxiden hlef 

 olöst. BucHOLz fann likväl lösningen i vatten 

 ännu innehålla koppar och kalkjord, hvilka af- 

 skiljdes på det sätt, att vätskan fälldes med caustik 

 ammoniak i Öfverskolt och digererades dermed. 

 Fällningen blef härigenom kopparfri, den tvät- 

 tades och glödgades, då ammoniak utdrefs, upp- 

 löstes åter i salpetersyra och utfälldes med cau- 

 stikt kali i så litet öfverskott som möjligt. Den 

 sålunda vundne uran-oxiden bibehöll sin gula 

 färg i glödgning, och ansågs fri både från kalk- 

 jord och kali. 



Vid våra kunskapers närvarande ställning 

 inses lätt, att hvarken Klaproth eller Bucholz 

 kunnat erhålla en fullt ren uran-oxid, så myc- 

 ket mindre som den sannolikt innehållit ämnen , 

 hvars närvaro i Peckblende undfallit dem, och 

 hvarom jag nedanföre får tillfälle nämna. 



Berednm^ af ren Uran-oxiduL 



Jag hoppades i början att härmed {kunna 

 lyckas utan betydliga omvägar, derigenom att 

 jag begagnade den ej längesedan upptäckte egen- 

 skapen hos uran-oxiden, att med lätthet lösas i 

 kolsyrad ammoniak, och att derutur åter kun- 

 na fällas genom kokning; ty om också något 

 koppar medföljde i lösningen, borde den först 

 utfallande uranoxiden vara fri derifrån. 



En portion pechblende från Johann Geor- 

 GENSTADT i SaxcH, som till utseende var ganska 



