4o7 



bunden vätgas så länge något fälles. Fällnin- 

 gen är i början mörkbrun af svafvelbunden 

 koppar, arsenik och bly, men blir mot slutet 

 pomeransfärgad af svafvelbunden arsenik. Lös- 

 ningen är nu fri frän koppar, bly och arsenik, 

 men innehåller jern , kobolt och litet zink. 

 Den silas och digereras med litet tillsatt salpe- 

 tersyra, för att få jernet oxideradt i maximum, 

 hvarvid lösningens ljusgröna färg öfvergår till 

 gul; derpå fälles den med kolsyrad ammoniak, 

 i öfverskott, h vilken upptar uran-oxid, smittad 

 af kobolt-oxid och ziink-^oxid, men lemnar större 

 delen af de sednare jemte jern-oxiden olöste. 

 Skulle lösningen äfven innehålla någon jordart, 

 hvilket likväl icke händt mig, så qvarstadnar 

 den äfven till största delen bland jern-oxiden. 

 Den silade vätskan bringas sedan till kokning, 

 som fortsattes så länge kolsyrad ammoniak bort- 

 går. En del af kobolt-oxiden qvarstadnar i vät- 

 skan, som deraf får en svag rosafärg, men en 

 annan del utfaller med uran-oxiden, som tillika 

 är zinkhaltig. Fällningen upptages på filtrum, 

 tvättas och torrkas, samt upphettas till giödg- 

 ning, hvarvid den förlorar sin gula färg och 

 blir svartgrön. I sådant skick niacereras den 

 några timmar med utspädd saltsyra, som upp- 

 löser kobolt^oxiden och zink-oxiden jemte en li- 

 ten portion uran-oxid, hvilken troligen såsom 

 syra varit förenad med de båda baserne, och 

 den rena uran-oxidulen blir olöst. Om lösningen 

 i saltsyra fälles med caustik ammoniak i öfver- 

 skott, så inneliSller fällningen kobolthaltig och 

 zinkhaltig uran-^oxid. Af 38 f gr. pechblende er- 

 hölls på detta vis ungefär 2 5 gr. uran-oxidul el- 

 ler nära 65 procent, hvilket är i5 gr. mindre 

 »n Klaproth uppgifver. 



