Metallisk Uran oeh Vran-oxidal. 



De hittills gjorda försök att frambringa 

 uran i metallform, hafva alla skett i koldegel, 

 med eller utan tilsatser. Det är således san- 

 nolikt, äfven om den använda uran-oxiden va- 

 rit fullt ren , att den metalliska producten innehål- 

 lit kol eller andra ämnen härrörande från den 

 tillsatta flussen, i h vilket fall dess egenskaper 

 iunnat hetydligen skilja sig från den rena me- 

 tallens. Man har lyckligtvis nu mera funnit 

 en utväg att förekomma denna vid metallre- 

 ductioner vanliga olägenhet, sedan det hlef be- 

 tant att flere metalloxider kunna berÖfvas sitt 

 «yre med tillhjelp af vätgas , och jag beslöt der- 

 före att försöka om icke uranoxiden på detta 

 vis kunde bringas till metall. Lyckades det, 

 så feck jag naturligtvis med detsamma syre- 

 qvantiteten på ett afgörande sätt bestämd. 



Den apparat som härvid begagnades utgjor- 

 de ett stycke af ett vanligt barometer rör, 

 midt på utblåst till kula. Apparaten sattes i 

 jemnvigt på vågen, hvarefter en portion fint 

 pulveriserad och glödgad uranoxidul infördes i 

 Kulan så att hon dermed fylldes till en tredje- 

 del. Innan vigten af uran-oxidulen bestämdes, 

 upphettades kulan öfver en spirituslampa, då 

 alltid litet fugtighet afsattes, som utsögs med 

 munnen. Efter denna tillställning sattes appa- 

 raten i förening med en annan, hvarifrån ut- 

 vecklades vätgas, (af zink och utspädd svafvel- 

 syra) som först feck passera genom smält satt- 

 syrad kalk, fÖr att torrkas, och då atmosferiska 

 luften var utjagad, upphettades kulan öfver en 

 argandisk spirituslampa. Reduction inträjffade 

 genast och så häftigt att massan \Aei glö4ande « 



