4o9 



vatten genererades, och vid operationens slut^ 

 som endast dröjde några minuter , fanns den 

 gröna uranoxidulen förbjtt till ett pulver af 

 lefverbrun fiirg. 1.187 gr. uran-oxidul hade 

 härvid förlorat 0.042 gr., som på 100 d. sva- 

 rar mot 3.53. I ett följande försök förlorade 

 1.4Ö8 gr. oxidul o.o52 eller i 100 d. 3 54» 

 Försöket repeterades ännu en gång i porcellains 

 rör, som upphettades till hvitglödning, ^le^ 

 producten var samma bruna pulver. 



Denna kropp bibehöll sig oförändrad vid 

 luftens vanliga temperatur, men upphettad till 

 börjande glödgning, tog den eld, svalde ut och 

 lemnade grön oxid. Den var olöslig i svafvel- 

 syra och saltsyra, utspädde eller concentrera- 

 de, men löstes temeligen lätt i salpetersyra, 

 med utveckling af nitrös gas, och lösningen var 

 citrongul. Väl var det sannolikt att uranoxidu- 

 len vid detta tillfälle blifvit reducerad till me- 

 tall, men det kunde ock vara möjeligt att jag 

 endast erhållit en lägre syrsättningsgrad. 



Jag företog mig emedlertid några försök 

 till utrönande af den gula uranoxidens samman- 

 sättning, hvarigenom jag tillika hoppades kun- 

 na vinna någon upplysning, huruvida den i 

 föregående reductions försök erhållne kropp, bor- 

 de anses för metall eller icke. Kunde jag be- 

 reda mig ett neutralt salt af oxidens förening 

 med svafvelsja-a eller saltsyra, så hade jag en 

 lätt utväg att genom saltets analys få veta ba- 

 sens syrhalt, men ingen af dessa salter stodo 

 att erhålla i crystalliseradt skick, utan jag feck 

 vid afdunstning endast en syrupstjock vätska, 

 som vid ytterligare intorkning blef gröngul af 

 nybildadt oxidul-salt. När jag deremot till en 

 lösning af det saltsyrade oxidsaltet satte en 



