4ii 



stark att glaset var nära att flyta, men detta 

 oagtadt sönderdelades saltet icke fullständigt. 

 Massan lemnade, vid upplösning i vatten, samma 

 crystalliniska ämne som i förra försöket, men 

 af ett ännu mera decideradt metalliskt utseende, 

 emedan saltet användes i större mängd, hvari- 

 genom crystallerne äfven blefvo större och tyd- 

 ligare. Sedde med microscop befanns livaren- 

 da af dessa crystaller vara en den mest regu- 

 liera octaéder, hvars ytor hade en ytterst stark 

 metallglans; en och annan var i kanten svagt 

 genomskinlig af rödbrun färg, hvilken färg äf- 

 ven framkom då crystallerne refvos till pul- 

 ver. Crystallerne bibehöllo sig oförändrade i 

 luften, men upphettade, fÖllo de sönder, sväll- 

 de ut och förvandlades till grön uran-oxidul samt 

 förhöUo sig i öfrigt med syror alldeles så, som 

 producten af den reducerade oxidulen. 



Det är icke gerna tänkbart att jag i detta 

 försök kunnat erhålla en oxiderad kropp, i syn- 

 nerhet om det använda dubbelsaltet betraktas 

 efter den nya theorien om saltsyrans natur, i 

 hvilket fall det icke innehåller något syre. Alla 

 omständigheter tyckas följagteligen gifva tillkän- 

 na att den erhållna crystalliserade kroppen var 

 metallisk uran. 0.636 gr. häraf förbrändes i 

 en platina degel till grön oxid. Vigttillöknin- 

 gen var 0.0235 eller loo d. metall hade upp- 

 tagit 3.6()5 syre. Oxiden upplöstes för säker- 

 hets skuld i salpetersyra , intorrkades och glöd- 

 gades, men ingen vigtförändring hade härvid 

 uppkommit. 



Försöket omgjordes med 1.006 gr. metall, 

 hvilka vunno i vigt o. 03^5, svarande på lood. 

 metall mot S.yS syre. 



